SERIJAL - ZAPISI PROTIV ZABORAVA GENOCIDA U BOSANSKOM NOVOM

Serial br. 4.

Autor: mr.sc. Ante Milinović, Član Internacionalnog ekspertnog tima Instituta za istraživanje genocida, Kanada

Ovo nije poziv na osvetu i mržnju, već poziv na obnovu naše bosansko-hercegovačke domovine, ali da nikad ne zaboravimo zvjerske zločine srpskog separatističkog genocida u bosansko-novskom kraju

1. Paranoidni srpski i drugi ultraši nemaju šansu u BiH

Međutim, iako joj i danas prijete srpski nacionalistički ekstremisti, Bosna je imuna na takve paranoidne ultraše, jer je ona zapravo neuništiva! Da ultrašima nisu pomogle neke velesile, oni bi bili davno poraženi i vraćeni u svoje matične zemlje. Jer, može li se zamisliti da se dio Republike Srbije, recimo onaj južni dio ili Sandžak, proglasi posebnim entitetom pod imenom RB ili “Republika Bosanska”, jer tu živi mnogo Bošnjaka i to područje je stoljećima pripadalo Bosanskom pašaluku ? Da li bi ona danas moglo postojati, koliko dugo bi trajala i kako bi završila ?

Međutim, brojni bosanski petokolonaši svih političkih i etničkih pripadnosti javno tvrde da je takvo nelogično čudovište zvano entitet RS ili “Republika Srpska” u Republici Bosni i Hercegovini sasvim normalno i legalno, jer ga je neko “blagoslovio” u Daytonu. Šta više, oni preporučuju to genocidno čudovište kao sreću za naš protjerani i desetkovani narod, šaljući nam takve sumanute poruke, a neizlječivi velikosrpski poltroni bijednici kao Kusturica ili fukara Sramić uporno naziva polovicu naše bosanske domovine baš tim okupatorskim nazivom «Republika srpska», iako i zadnja njihova budala na dunjaluku, a pogotovo svi časni Srbi znaju da se hrvatska republika (Hrvatska) ne može nalaziti u BiH već preko Une i Save na zapad, a da se republika srpska (Srbija) može nalaziti u samo u Srbiji, tamo na istok preko Drine, a ne u našoj Bosni! Zato je važno da ova i slične naše knjige čuvaju od memoricidnog uništenja izvornu toponimiju našega zavičaja, jer je ona već dugo na meti velikosrpske netolerancije. Tako su SANU i SPC prije gotovo stotinu godina dale direktivu da se u njihovim izdanjima sva toponimija i druga terminologija srbizira, čak i na udaljenim hrvatskim otocima (moraj se zvati ostrva!) pa su čak i sva prezimena morala dobiti «srpski» sufiks –ić ili –ović ! Zbog toga su na vojno-topografskim kartama iz 1984. godine naprasno nestali mnogi bosansko-novski muslimanski i katolički toponimi kao Tekija, Križ, Džamište, Urije, Lucija, Općine i drugi. Mora se jasno reći da je to memoricid, jer u historijskoj nauci nema mjesta eufemizmima kao načinu obmanjivanja čitatelja, kao što je slučaj s nazivom «Republika srpska» za pučističku okupaciju naše zavičajne regije, jer taj pojam «Srpska» nema nikakvo historiografsko opravdanje, a časni pojam «republika» koja još od francuske revolucije 1789. ima tri načela – Liberte, Fraternite, Egalite, sasvim je suprotan srpskoj pučističkoj diktaturi, jer počiva na jednakosti, slobodi i bratstvu svih njenih građana, a ne na apartheidu i eliminaciji nesrpskih građana.”

Pravno je neodrživa već i sama činjenica da je Daytonski sporazum eliminirao mogućnost opstanka cjelovite države Bosne i Hercegovine, jer je to ogorčilo većinu njenog domicilnog stanovništva i stvorilo golemo nezadovoljstvo, a naročito zbog aneksa sporazuma koji su otežali povrat njihove imovine, radnih mjesta i osjećaja sigurnosti, kao i pravične naknade za sve oblike štete. Zato bosanski narod okrivljuje svoje i strane državnike što nisu kaznili već nagradili velikosrpske agresore i omogućili cjetanje mafije i korupcije na svim nivoima vlasti uz prisustvo međunarodne zajednice i pripadnika SFOR. Većina stranaca sasvim ravnodušno gledaju na Daytonski sporazum, a grupi međunarodnih predstavnika jedino je bilo bitno da prikriju svoju krivicu za tu genocidnu agresiju na suverenu R BiH, uspješno kompletiraju mandate i proglase rat završenim, jer su zapravo bili kao Holbrooke zastrašeni Miloševićevom Srbijom, pa su prihvatali njene ucjene. Podjela jedne suverene zemlje s agresorom nikada ne može biti uspješno kreiran mirovni sporazum, a još manje stvaranje korumpirane birokratske strukture, umjesto demokratske države.

Jasno je da međunarodni medijatori nisu smjeli pristati na pregovore s notornim ratnim zločincima i još im dopustiti da oni postavljaju uvjete, kao ni ostanak na vlasti ekstremnih nacionalističkih partija, koje su opravdavale genocid i etničko čišćenje, već samim tim što su pristale da se agresorskoj (okupacionoj) regiji Republici Srpskoj dodijelili 49 % državne teritorije, od koje je veliki dio etnički očišćen pomoću genocidnih zločina! Nakon što je sporazum sklopljen i potpisan, nastali su vrlo teški problemi u njegovoj provedbi jer je u procesu implementacije sporazuma napravljen veliki broj fatalnih grešaka. Tako se puno vremena izgubilo na kreiranju bezbrojnih kantonalnih vlada i ministarstava i cjepkanju političkih odgovornosti da bi se stvorio neki privid pluralizma i time onemogucila diktatura ili dominacija jednog entiteta nad drugim. Sasvim je izostala briga međunarodnih sponzora o uspostavljanju ekonomske stabilnosti kroz stvaranje radnih mjesta, zapošljavanje omladine i rješavanje problematike odavno zatvorenih a nekad profitabilnih industrijskih pogona, privatnih preduzeća i zanatskih djelatnosti, osim malih trgovina i kafića. Zato je većina stanovnika Bosne danas primarno zabrinuta za svoj goli opstanak, a ne za opstanak države ili nekog mafijaški strukturiranog ministarstva. Jasno je da Bosna ne može ostati podijeljena na nacionalističke entitete, jer za prijem u EU mora doći do ujedinjena u jednu stabilnu državnu cjelinu na svim nivoima! To je nada i izlaz iz ove nacionalističke pat-situacije, koji je životno potreban svim stanovnicima i državljanima Bosne i Hercegovine, bez obzira na njihovu stranačku, etničku i vjersku genezu. Zato je Daytonski sporazum već sada u ropotarnici historije kao nerealan i irelevantan za razvoj ekonomski i politički zdrave države, kakva se jedino može inkorporirati u EU.

2. Naši petokolonaši su pomogli četnicima da nam otmu zavičaj

Za samostalnost bosansko-hercegovačke države najopasniji su prosrpski petokolonaši iz bošnjačkih i hrvatskih redova što su se kroz dvije stotine godina javljali u Bosni i Hercegovini, širili velikosrpsku šovinističku mitologiju i pridobijali svoje brojne petokolonaške pristaše. Tako su iznutra potkopavali opstojnost Bosne, a ponajviše među seoskim i gradskim pravoslavnim stanovništvom i klerom SPC, kao i u strukturama državnih organa u prvoj i drugoj Jugoslaviji, a osobito u redovima tajnih policija OZN-e, UDB-e i SDB-e. Oni su kod sve tri narodnosti planski pridobijali veliki broj pristalica velikosrpske ideje i sijali sjeme nepovjerenja i nesloge među državljane Republike BiH, znajući da im ta nesloga donosi premoć i pobjedu. Ta je nesloga veliki nedostatak i sadašnjeg višestranačkog sistema u BiH, jer se u vodstva svih «bosanskih» stranaka u domovini i našoj dijaspori, podmuklo uvukao veliki broj starih udbaša i prosrpskih poltrona, koji tajno a često i javno kao tuđinska «peta kolona» (tzv. Srbalije ili srbo-balije), rade na razbijanju bosanskog jedinstva, potencirajući međusobne isključivosti, sve deo oštrih sukoba i borbi “za prevlast”. Zato je vrlo važno raskrinkati te petokolonaše kao satelite srpskih ultra-nacionalista.

Jedan od njihovih glavnih strateških ciljeva, koji nažalost postižu dosta lako, je trajni sukob Bošnjaka s bosanskim Hrvatima i sa susjednom Republikom Hrvatskom, u kom cilju stalno podgrijavaju protuhrvatski šovinizam i teške lažne optužbe sadašnjih hrvatskih naraštaja za događaje u davnoj prošlosti, a pogotovo za zločine hercegovačkih ekstremista. Najsramnije je djelovanje nekih novskih srbo-muslimanskih petokolonaša koji otvoreno šire protuhrvatski šovinizam iako Bošnjake iz našeg bosansko-novskog i šireg bosansko-krajiškog zavičaja nisu protjerali niti poubijali naši Hrvati, već domaći velikosrpski četnički agresori, s mnogo puta potvrđenim vučjim pljačkaško-koljačkim mentalitetom, dobro poznati kao kuga koja već 200 godina ima za cilj da zatre domicilni bošnjački i hrvatski narod, a našu domovinu Bosnu i Hercegovinu da pretvori u “večni deo” njihove zločinačke Velike Srbije. Oni i njihovi preci su u zadnjih stotinu dvadeset godina po tri do pet puta spaljivali naša bošnjačka sela i džamije, ali to mnogi naši ljudi ne znaju, jer je jugo-srpska vlast o tome zabranjivala pisati i govoriti! I pored toga izrodi poput Emira Kusturice ustaju protiv svog vlastitog naroda i blate ga na svakom koraku, zbog čega ga javno osuđuju i preziru i mnogi časni građani Srbije.

Nažalost, mnogi bošnjački političari su se na djelu pokazali kao strani poltroni i zamaskirani petokolonaši koji tajno rade na realizaciji velikosrpskog rušenja Bosne i Hercegovine kao tuđinskom ali i svom ličnom interesu. Lako ih je prepoznati po njihovoj udbaškoj prošlosti i podršci separatisti Dodiku, za koga oni zapravo i rade. Ti bivši domaći agenti UDB-e i KOS-a odobravaju četnicima u Parlamentu BiH sve ono što Dodik traži, umjesto da rezolutno traže ukidanje genocidne RS. Oni dopuštaju četnicima da mijenjaju državni ustav pomoću svojih ucjena, iako su svuda u svijetu nezamislislivi bilo kakvi takvi razgovori s ratnim zločincima i veleizdajnicima neke zemlje, jer se tako krši član 155 ustava RBiH. Silom nametnuti daytonski ustav nije nikada ni prošao parlamentarnu proceduru niti ga je u Daytonu potpisao legitimni hrvatski predstavnik Krešimir Zubak. Ti lažni Bošnjaci su na zahtjev Karadžića ukinuli izborni zakon RBiH i time legalizovali rezultate i ciljeve srpske genocidne agresije, što vodi podjeli i konačnom uništenju BiH kao države. Velikosrpski projekt nikada ne bi mogao dobiti pravni legalitet bez takve domaće petokolonaške izdaje bataljona naših pokvarenjaka i munafika, koji vrijeđaju zdrav razum i sabotiraju povratak naše domovine na ustavne pozicije iz 1991. godine, koji su već zahtijevali brojni predstavnici SAD, Kanade i Europske Unije. Međutim, takve iskrene strane borce za cjelovitost suverene države Bosne i Hercgovine često su bezobzirno dezavuisali upravo naši hrvatsko-bošnjački petokolonaši iz najviših organa federacijske vlasti. Vrlo je ilustrativan ali i vrlo sramotan slučaj američkog kongresmena Joe N. Beidena, koji se godinama u američkom Kongresu zalagao za opstanak suverene Bosne, pozivajući se na jedinstvenu podršku bošnjačkih političara, da bi ga upravo oni izigrali u debatama u Kongresu.

Joseph Biden, senator i podpredsjednik SAD-a i veliki prijatelju Bosne i Hercegovine, godinama se nije prestajao zdušno boriti za cjelovitost BiH, sve do kraja njegovog mandata krajem 2009. godine, ali su mu ruke bile vezane neslogom ili petokolonaškim tajnim sporazumima nekih naših čelnika. On se dva puta izborio u američkom Kongresu za odluka o skidanju embarga na naoružanje Republike BiH, unatoč protivljenju Warrena Christophera, državnog sekretara SAD-a. Tada je u ljeto 1994-te godine izašlo na vidjelo u javnoj debati da podjelu suverene države Republike BiH ne podržava samo Carl Bildt i drugi srpski lobisti u EU, već i čelnici BiH, Silajdžić i Ganić, tj. da “Bosanska vlada” traži podjelu BiH, a ne američka administracija. Taj je debata zatvorena za javnost i nije došlo do novog glasanja, a u novembru te godine Izetbegović je doista zatražio da se ne ukine embargo na oružje! Tako je senator Biden bio namagarčen od naših trgovaca vremenom i teritorijem, a RS je dobila polovinu Republike BiH, jer se u Daytonu naši čelnici nisu htjeli pozvati čak ni na presudu Internacionalnog suda pravde o srpskom genocidu, a Cerić je rekao da je “u Srebrenici brat ubio brata”, dakle kao da smo mi vodili bratoubilački građanski rat a nismo se branili od agresora iz Srbije i CG, kao i od domaćih izdajnika-četnika. Međutim, strani snimatelji su zabilježili scenu kad je gospođi Hilary Clinton bilo dovoljno da u tuzlanskom izbjegličkom centru vidi samoubistvo jedne očajne žene iz Srebrenice kojoj su Mladićevi “srpski junaci” pobili porodicu, pa da izvrši najoštriji pritisak na supruga da konačno pokrene avione USA protiv tih genocidnih zločinaca.

3. Nesloga bosanskih političara produžuje trajanje RS secesije

Zašto je i 15 godina nakon završetka rata moguće trajanje srpske ratne secesije u BiH? Zašto ih zbog tog sabotiranja obnove predratne ustavne države BiH nije najoštrije kaznila OUN i međunarodna zajednica ?

Nesloga čelnika bosanskih političkih stranaka je najveći krivac za tu sramotnu tragediju! Njima je dobro na jaslama EU a narod neka propada! Danas na polju kulture i sporta u BiH imamo mnogo ulizica i petokolonaša ali su to bijedni kameleoni i sitne gnjide, jer je daleko opasnije i sramnije otvoreno petokolonaštvo u vrhu političkih stranaka, u koje sam imao priliku i sam se uvjeriti, prilikom koalicijskih razgovora u Predsjedništvu Vlade, jer su taj stav naši čelnici opravdavali kao real-politika nasuprot „idealizmu nas romantičara“. Najgori primjer je vladino prikrivanje velike pobjede Tuzlaka 15. maja 1992. nad četnicima, da se “ne bi Srbi naljutili”, pa se sada ta pobjeda čak i procesuira u Beogradu kao naš bosanski zločin nad agresorima! Zato petokolonaši napadaju i Bosanski Kongres (Nacionalni kongres Republike BiH, 4.5.1994) koji je u toku 15 godina zadao mnoge udarce izdajnicima, ali nažalost, i danas neki izdajnici čvrsto sjede u vlasti, radeći u srpskom interesu na potpunom uništenju države BiH, ili najmanje pripajanju pola Bosne i Hercegovine Velikoj Republici Srbiji i pretvaranju 50 % Bošnjaka u narod bez zavičaja i države.

Poznato je da je CIA na sve načine snimila bezbrojne zločine srpske agresije na BiH, na temelju čega su i usvojene Rezolucije Savjeta sigurnosti, (rezolucije broj 752 i 757 Savjeta sigurnosti UN, u kojima je konstatovano da su Srbija, CG I JNA agresori, pa su im drugom rezolucijom uvedene ekonomske sankcije i blokada), pa je Bush stariji imao ravni temelj za ultimatum da se JNA povuče iz BiH za 15 dana, do prvog maja 1992. Time bi bila spašena RBiH i 200.000 žrtava, ali je tada Vlada izabrala da umjesto toga normativnog puta koji se povoljno po nas odvijao, pređe na nagodbeni, te je Izetbegović otišao na pregovore sa Adžićem u Skopje i tamo upropastio efekat Bushovog ultimatuma.

Neki od njih su se kao žrtve srpskog genocida čak izvinjavali Beograđanima za te sukobe, pozivajući ih na zaborav i obnovu bratstva-jedinstva. “Živite od ljubavi, zaboravite sve ostalo, da se nikad ne ponovi prošlost!”… Indikativno je da je nedavno čelnikov sin preselio iz Sarajeva s Baščaršije u Bosanki Šamac u RS, baš uoči Prudskih pregovora, pa je taj Bošnjak iz centra Sarajeva dao prednost životu pod četničkom vlasti, mada su pripadnci diskriminirane bošnjačke manjine, do tada obično bježali od četnika iz RS u Sarajevo? Poznato je da su odatle još neki bošnjački čelnici, pa bi to mogao biti onaj robovski srpski chip u mozgovima nekih naših jugonostalgičnih “Bosnjaka”, koji je za vrijeme komunizma ugrađen u njihove glave te se oni ponašaju u najboljem interesu Srbije i RS, suprotno interesima Bošnjaka i BiH. S druge strane, ima dosta teške političke naivnosti kod mnogih dobronamjernih Bošnjaka. Poučno je i pravedno što su srpski ultraši odbacili te naše bijedne petokolonaše čim su učvrstili svoju lažnu „nemanjićku“ državu RS, jer su im “srbo-balije” postali nepotrebni i potrošeni, pa će tu sudbinu uskoro doživjeti i ostali glavni petokolonaši s kamarilom svojih satelita i izdajnika jugosrpskog propalog režima, zaboravljajući pouke njihove agresije i zločina. Međutim, oni i dalje u nekim korumpiranim medijima šire umobolne bajke o rajskim prednostima velikosrpske despotije.

Ti naši petokolonaši su se i prilikom poklanjanja polovice teritorije BiH agresorima ponašali kao da se odlučuje o raspodjeli nekih tuđih kolonijalnih teritorija, a ne o budućnosti ravnopravnih regija i državljana suverene i demokratske europske države Bosne i Hercegovine, članice Ujedinjenih Nacija od 1992. godine. Tako je predsjednik HDZ BiH Dragan Ćović u intervju banjalučkim Nezavisnim novinama sasvim petokolonaški otvoreno izjavio da je „Republika Srpska plod Daytona i ne postoji nitko tko je može ukinuti ili smanjiti joj granice“ kao da se radi o nekoj svetinji a ne o sramnoj, nepravednoj i protivustavnoj političkoj trgovini, suprotnoj međunarodnom pravu i konvencijama o genocidu.

4. Srpsko rasulo u Banjaluci i RS u ljeto 1995. godine

Tim ponašanjem kao da srpska vojska nije poražena naši su hasumi ne samo prikrivali taj poraz, već su prikrivali četverogodišnja srpsku agresiju u kojoj je ubijeno preko dvije stotine hiljada, a deportirao preko dva miliona naših ljudi, kao najveći ratni zločin poslije II. svjetskog rata. Tako je Daytonski “sporazum” bio zapravo plansko spašavanje zločinom uspostavljene RS, koje traje već 15 godina, umjesto da je u Daytonu uspostavljena prava pravna država BiH kao članica UN i EU, pa bi se većina izbjeglica vratila u svoje domove i život bi normalno tekao dalje. Sadašnjim predugim trajanjem agonije iz Daytona želi se ubiti bosanska duša naših tradicionalno tolerantnih ljudi, što je još veći zločin od svih do sad počinjenih. Zato je krajnje vrijeme da međunarodna zajednica, UN i EU uspostave normalnu državu Bosnu i Hercegovinu, kakva je međunarodno priznata 1992. godine, s njenim tadašnjim granicama, uređenje i Ustavom. To je bio i ostao jedini modus pravednog rješenja srpske ratne agresije na suverenu BiH i do njega bi zaista i došlo nakon hrvatske oslobodilačke operacije “Oluja” da tadašnja bosanska vlast nije pokleknula u odlučnom momentu, zastrašena prijetnjama europskih srpskih lobista, i zaustavila oslobađanje Republike BiH od četnika 1995. godine, svojom naredbom o zaustavljanju “Dudakovićeve” ofanzive, koji je zajedno sa savezničkom HV u kasno ljeto 1995. probio četničke linije u Bosanskoj Krajini, pa su se četnici u paničnom rasulu povlačili, a oslobodioci dnevno oslobađali po jedan grad Bosanske Krajine. Tada se u ime “Vlade RS” obratio zločinac Nikola Koljević svojim “očajničkim vapajem” srpskom lobisti Carlu Bildtu i čelnicima Svjetskog crvenog krsta da svjetska javnost mora hitno nešto učiniti i “spriječiti najveću izbjegličku humanitarnu katastrofu”, obmanjujući ih da će u protivnom “srpski narod u BiH da doživi slom u roku od 48 sati”. To srpsko rasulo u Banjaluci su prenijele svjetske TV mreže, prikazujući kolone srpskih izbjeglica na traktorima na putu za Srbiju.

Dr.Nijaz Duraković, tadašnji član Predsjedništva RBiH, svjedočio je u više javnih medija da su tada čelnici SDA Izetbegović i Silajdžić pod pritiscima i prijetnjama Carla Bildta koji je nazivao agresijom združene bosansko-hrvatske operacije protiv krvavog srpskog agresora, tada sazvali hitni sastanak Predsjedništva Republike BiH i tražili saglasnost za stopiranje operacija naših snaga, te da u ime BiH Šaćirbegović može u Genevi potpisati takav sporazum sa “Srbima da im pripada 49% BiH”. Bosanski mediji su više puta prenijeli to svjedočenje dr.Nijaza Durakovića, koji je tvrdio da Predsjedništvo tada nije ni glasalo o tome prijedlogu, ali je Izetbegović, i bez saglasnosti Predsjedništva, naložio Muhamedu Šaćirbegoviću, tadašnjem ministru vanjskih poslova BiH, da ode u Genevu i potpiše sporazum da Srbima pripada 49% BiH. Taj dokument je dr. Nijaz Duraković nazvao “rodnim listom Republike Srpske”, jer su do tog ženevskog potpisa Armija BiH i njeni saveznici imali pravo uspostaviti ustavni poredak BiH na svakoj stopi međunarodno priznate suverene države Bosne i Hercegovine, tj. osloboditi je od okupatora i pobunjenih četnika, koji su u njoj počinili genocid. Međutim, kada je Šaćirbegović u ime BiH potpisao takav sporazum po kojem “Srbima pripada 49% BiH”, četnicima je dat međunarodni pravni akt na osnovu kojega je UN tj. NATO u ime UN, morao zaustaviti Armiju BiH i HV, čim su oslobodile preko 51% BiH od četnika i tako je sačuvana genocidna tvorevina Republika srpska, a nama otet zavičaj. To se sve odvijalo u septembru 1995. godine, dakle dva mjeseca prije Daytona. Da bi zaštitili svoju poltronsku kolaboraciju s velesilama u korist četnika, bosanskom narodu je ta sramna odluka predstavljena kao odluka UN (tj. Clintona i USA) da daju Srbima 49% BiH, uz prijetnju napadom NATO-snaga na hrvatske i bošnjačke gradske centre. Historija će otkriti pravu istinu o toj tragičnoj i za nas tako pogubnoj odluci, ali sam taj “zastoj” oslobađanja naše domovine i brojni detalji bolje od ičega pokazuju da su mnogi “naši” stranački političari zapravo u svom interesu bili samo strani poslušnici, a neki i četnički poltroni ili čak agenti koji nam lijepo pričaju svoje dobre “nacionalne” priče, ali su na djelu zajedno sa prosrpskim strancima i s četnicima razbijali našu državu BiH, a to isto su nastavili činiti do danas.

5. Ultimatum «neutralnog» srpskog dekana međunarodnoj zajednica

Za dobre psihijatre bi morao biti vrlo zanimljiv intervju što ga je novinar Uroš Vukić objavio 26.09.2010. u banjalučkim Nezavisnim novinama, jer je to kompletan psihološki profil novog tipa «napoleonskog ludila» made in RS. U njemu neki Vitomir Popović, navodno dekan Pravnog fakulteta u Banjaluci, daje ultimatum međunarodnoj zajednici, tražeći izgon njenog visokog predstavnika u BiH, a istovremeno proročanski tvrdi da ta država već ne postoji odnosno da je neminovan njen raspad. On u ime svoje od zla «bolesne (četničke) braće» s visoka mudruje i tvrdi da «oni nemaju nijednog razloga da istini ne pogledaju u oči, jer da ni poslije enormnih uloženih sredstava u zajedničke institucije BiH, ta zemlja nema nikakve budućnosti i perspektive i da je ona pred raspadom”.

On ipak zna da će poslije izbora međunarodna zajednica pokušati na sve načine da u BiH vrati jedini zakoniti, a u ratu suspendirani ustavni poredak u BiH, ali poziva svoju agresorsku braću da RS ne smije upasti u tu zamku, već da poslije izbora glavni cilj njene ofanzive treba biti raspad BiH, jer njene zajedničke službe « ne donose nikakvu korist RS. Tu mislim na Sud BiH i čitav niz agencija koje su praktično mala ministarstva u okviru zajedničkih institucija, a koje rade suprotno interesima RS». To je normalno i zbog toga su se mnoge države raspale. Bravo, Napoleone ! Zar ne bi bilo još normalnije da tvoje mjesto zbog rušenja ustavnog poretka bude iza rešetaka, bilo zatvorskih, bilo psihijatrijskih ?

Međutim, novi Napoleon se poziva na pomoć saveznika «kao što je Francuska, koja govori da se ne može jedan (srpski) narod ugnjetavati i nešto mu nametati, ako se on ne slaže s tim». Po njemu je agresor već odavno postao ugnjetavana žrtva, kojoj će pomoći međunarodna zajednica. On ima i gotov recept kako dobiti tu pomoć, koji glasi:

«Treba samo osmisliti jednu strategiju za pridobijanje saveznika u vezi s jačanjem pozicije RS i tu se moraju ulagati ogromna sredstva. Sada imamo određene agencije koje lobiraju za RS i Ustavni sud je o tome raspravljao jer je Silajdžić podnio inicijativu smatrajući da to nije pravo RS, ipak je odlučeno drugačije. Mi smo to vrlo malo iskoristili. Zašto to nismo popularisali na sav mogući način i zašto već danas nemamo ne samo lobističku agenciju u SAD, nego i u drugim zemljama?».

Dakle, taj mali srpski Napoleon kopira bahatost vožda Slobe Miloševića i otvoreno priznaje da RS daje (tuđa, međunarodna) «ogromna sredstva svojim lobističkim agencijmaa u USA», a mi znamo i gdje su one!

Taj mali bolesni napoleončić je odmah, protivno svakoj zdravoj pameti i logici, istakao da nije član niti jedne političke stranke, ali je do neba hvalio Dodika i način na koji on štiti interese RS «na najvećem mogućem nivou», naročito zato što je spriječio objedinjavanje policija RS i Federacije i što je «u određenim momentima posezao čak i za povlačenjem srpskih predstavnika iz zajedničkih institucija, što praktično znači raspad BiH».! Baš dobra samohvala za razbijačku mafiju, valjda po uzoru na francusku policiju?

Napoleončić je ponovio prijetnju visokom predstavniku, da «on praktično nema šta da radi i njegova misija je završena pa njegovo mjesto više nije u BiH», jer je «BiH zemlja bez budućnosti». Dakle, budućnost BiH je njezin raspad a samostalna RS, unatoč obliku razderane krpe, ima veliku budućnost «i to je nešto što mi treba javno da kažemo jer mi nemamo interesa da ogromne pare ulažemo u institucije BiH, po 300 ili 400 miliona KM. Odnosi između bošnjačkih i srpskih političara su bili bolji 1995. godine nego što su danas. Ako Turska bude imala sveobuhvatni uticaj na Balkanu, to vodi u pravcu nestanka RS, a cilj je Turske da se ide u pravcu stvaranja unitarne BiH. Ovdje će se ta igra igrati sve dotle dok se ne privoli BiH, RS i Srbija da uđu u NATO, ali ja lično mislim da ni BiH ni Srbija ne treba da ulaze u taj vojni savez».

Dakle, mali napoleončić je svojim ultimatumom daleko nadmašio svog velikog vožda, balkanskog kasapina Slobu, tražeći da Balkan postane trajna srpska prćija i zapravo bude ekskluzivna srpska kasapnica!

6. Dejtonom je pogažen Ustav BiH i referendum o nezavisnosti

Prije oktobarskih izbora bosanski narod u dejtonskoj BiH je očekivao da će izborna volja naroda biti odlučna prekretnica, ali je nesposobnost stranaka izbornih pobjednica da se dogovore već i o izboru organa vlasti, bila neželjeni hladan tuš, jer narod opet nema mogućnosti da iskaže svoju volju. Pogažena je njegova volja jednako kao i ona koju je izrazio na Referendumu o nezavisnosti i Ustavu RBiH prilikom oktroiranja sporazuma u Dejtonu. Pravila nametnuta Dejtonom nastala su u vihoru agresije i ne mogu biti primjerena sadašnjem vremenu i uslovima u kojem se nalazi bosansko-hercegovačko društvo jer ga četnici i dalje drže u stanju permanentnog rata, samo nešto izmjenjenim sredstvima. Ne mogu narodni interesi u Bosni i Hercegovini biti interesi nacionalnih etno-oligarhija! Ne smije taj ratni dejtonskim okvir držati bosanske građane u grču rascjepa između usko etničkog i nacionalnog identiteta, kako prividno pokazuju sami izborni rezultati ! To su istine koje smetaju srpskim ekstremistima, kao što mnogi iz entiteta RS vide KBSA i našu dijasporu kao prepreku ili opasnu smetnju plaćenim srpskim lobističkim agencijama koje po javnom priznanju Vite Korleonea mlađeg za velike (EU?) pare bezobzirno obmanjuju javnost u USA i Kanadi.

Zbog toga se ultraški protudržavni blok u sva tri naša konstutivna naroda sve lakše miri sa raznim domaćim i stranim idejama o secesiji naše jedinstvene domovine, a jasan pokazatelj te inklinacije izdaji je već uhodana praksa međusobne solidarnosti tih ekstremista nasilničkom dejtonskom šablonu funkcioniranja države radi zadržavanja nacionalista u sedlu i njihove dalje trojne podjele vlasti, a naročito zato da blokiraju SDP kao građansku opciju. Eto glavnih razloga i uzroka što međunarodna zajednica uzaludno inzistira na “postizanju unutarnjeg dogovora” jer je taj dogovor i dalje nemoguć bez odlučnog i konkretnog provođenja potrebnih promjena Dejtonskog ustava, pa u tom cilju KBSA traži još intenzivnije i konkretnije učešće SAD i EU u tom procesu.

Već je svakome jasno da bez takve pomoći SAD i EU ne može doći do rješavanja zapetljanog bosansko-hercegovakog gordijevskog čvora. Dijaspora ima moralnu obavezu da iskaže svoje mišljenje o stanju u matičnoj domovini, bez obzira što su mnogi naši zemljaci iz egzistencijalnih razloga uzeli i drugo državljanstvo i što to mnogo ljuti naše ekstremne nacionaliste. Zato su važne njene inicijative i apeli, kojima pokušava identificirati probleme i ponuditi moguća rješenja, iako ih redovito onemogućavaju upravo oni ratni krivci (često i ratni zločinci!) koji još uvijek participiraju u dfomicilnoj vlasti, a glavni su uzrok postojanja milionske bosansko-hercegovačke dijaspore! Kadaće to napokon shvatiti predstavnici međunarodne zajednice ?? Nije se dijaspora odrekla domovine, već su se ratni profiteri i zločinci odrekli prognaničke dijaspore, nastojeći joj svojom procedurom registracije sasvim oduzeti primarno državljanstvo, umjesto da se zakonskom lustracijom oduzme bosansko-hercegovačko državljanstvo svim srpskim i drugim ultrašima koji su inicijatori genocida i secesije u kojoj su se srpski ekstremisti sami odrekli našeg bosanskog državljanstva !

Za sve te pojave kod ultraša i običnih patriotskih građana presudan je neostatak bosanske nacionalne svijesti koja se na neuk način poistovjećuje sa vjerskim i etničkim porijeklom svakog pojedinca. Zbog toga bosansko-hercegovačka inteligencije ima veliki prostor za angažmana, pa i u RS entitetu, iako je tamo najveća opstrukcija nacionalističkih ekstremista. Njih ima svuda, a za to je odgovorna lažna nastava historije u bivšem sistemu, utemeljena na crno-bijelim mitovima i obmanama.

Treba se prisjetiti one Kenedijeve izreke o odnosu građanina prema državi, jer Bosancima i Hercegovcima tek predstoji proces obnove države uz prethodno skidanja agresorske “luđačke dejtonske košulje”, jer je opstanak agresorske RS moguć jedino uz bošnjački zaborav i blagoslov, čemu najviše doprinosi njihova velika nesloga u domovini i u dijaspori. Njen prosrpski rezultat nam daje jasan odgovor čiji su «navijači» protagonisti te naše nesloge i upućuju na njihovu svjesnu ili nesvjesnu veleizdaju!

Nema sumnje da složna dijaspora a naročito jedinstvena KBSA svojim djelovanjem ima presudan uticaj na američku i kanadsku administraciju. kada su u pitanju njihovi potezi prema Bosni i Hercegovini i njenog prelaska iz privremene dejtonske u trajnu i funkcionalnu fazu zasnovanu na potojećem ustavu iz 1991. godine, usklađenim s euroatlanskim integracijama. Tu su i one naše rezolucije i deklaracije koje su uspojila američka i kanadska vrhovna tijela. Zato podržavamo svaku stranku koja se u svom programu i djelovanju zalaže za suverenu, jedinstvenu i demokratsku Bosnu i Hercegovinu tri ravnopravna naroda ujedinjena u zajedničku državljansku naciju. Bosanski narod želi imati uređeno društvo analogno društvenim odnosima u SAD, bez genocidnih secesija i vojnih udara na druge građane ili političke stranke, kao što je to učinila zloglasna RS. On zato želi miran način rješavanja svojih metamorfoza, pragmatično i bez diktata velikih emocija, poput onih stranačkih političkih zaokreta u SAD među demokratima i republikancima i to u jeku globalne ekonomske krize, jer im je prioritet stabilan proces svakodnevnog življenja, a ne megalomanske nebuloze kao kod Slobodana Miloševića i njegovih trabanata. Zato je od velike važnosti kontinuitet podrške cjelovitoj BiH od strrane State Departmenta, bez obzira na privatna iskakanja pojedinih bivših američkih političara.